En llocs tan propers, Em sento obligat a presentar-me.
Sóc Thomas Renfield, Esquire. Advocat de Londres.
Anglès.
La meva dona i jo, ens encanta l'anglès. No, estimada?
Confesso que no estic acostumat a aquestes carreteres de Transsilvània.
Sensació una mica de malestar.
Núvols? Li dic al conductor que vagi lent.
Conductor...
El sol es pon.
Hem de fer el poble abans de fosc. Ràpid!
Més ràpid! Més ràpid!
Espera, anglès!
Sí, ho entenc força.
Li dic, conductor, pots frenar una mica?
Sí!
Gràcies.
Conductor, no em baixi l'equipatge.
- Vaig a Borgo Pass aquesta nit. - Sí.
- Què estàs fent? - Massa fosc.
No vaig més enllà.
A partir d'aquí, camines.
Vas aquesta nit?
- Sí, vaig al castell. - Castell?
Sí, tinc previst conèixer el comte Dràcula.
Dràcula?
Programat?
Sí, tinc negocis amb el comte.
No.
- No has d'anar. - Perquè no?
Perquè nosaltres la gent de les muntanyes creu...
els vampirs viuen al castell.
- Vampirs? - Sí.
Són els no-morts.
S'aixequen dels taüts...
per la nit.
Sí.
Prenen forma de llops o ratpenats...
i punxar la gola de les seves víctimes amb les dents...
i beuen la seva sang.
Segurament això només és una superstició.
No. La senyora Ouspenskaya té raó.
Si us plau, fill meu...
agafa aquesta creu.
No gràcies.
Agafa la creu.
El seu sant amor i esperit de bondat...
us protegirà del perill que s'amaga.
No realment. No gràcies.
- Maleït, agafa la creu. - És clar.
- Seran 15 copecs. - Bé.
Gràcies.
Si he de caminar, he de caminar.
No. No vagis. Si us plau. us ho suplico.
Però no ho entens. m'esperen.
Bé, ta.
Què?
Com ho fas?
Sóc Thomas Renfield, advocat de Londres...
per veure el comte Dràcula.
Oh el meu. Oh, estimat. Oh, no.
Els nens de la nit.
Quin embolic fan.
Sóc el comte...
Dràcula.
- Estas ferit? - Estic perfectament bé.
Caldria molt més que això fer-me mal.
Vine.
Vine, Renfield.
- Oh, estimat. - Renfield...
no es dediqui.
Estar-hi en mig punt.
Sí.
Ho sento, em van detenir.
Vergonyós, de veritat. vaig pensar T'he vist caminar per la xarxa...
així que vaig suposar que podia.
Llavors vaig pensar per a mi mateix: "Potser puc anar a l'altra banda".
Però no.
Estava enganxat per tots els costats.
- Així que vaig pensar per a mi mateix... - Renfield, no m'importa.
I ara, si no estàs massa cansat del teu viatge...
M'agradaria parlar de la compra de l'abadia de Carfax.
Sí, per suposat. Tinc els papers aquí mateix.
Molt bé.
Aquí estem.
- Una mica de pols, no? - Si m'agrada.
Signa aquí.
I aquí.
Aquí estem.
Sí, felicitats. Ara ets el propietari de Carfax Abbey.
Una còpia per a tu...
i una còpia per a mi.
- Estàs bé? - Sí, només un tall de paper.
Oh, estimat.
no et preocupis, Tinc un mocador aquí en algun lloc.
A veure, on som?
Que estúpid de mi.
És pitjor del que em pensava. He d'haver picat el vaixell.
Deu meu.
Què estàs fent amb els mobles?
Què estàs fent?
Què és tot això, doncs?
Qui sou gent?
Ho faré saber aquest és el meu genoll que estàs a cavall.
No, atura-ho de seguida.
No, això està malament.
Això està malament, m'escoltes? Mal.
M'equivoca. M'equivoca. M'ha equivocat el cervell.
Oh, sí!
Què passa aquí?
Creus que això em fa sentir orgullós de tu?
Ara vés, mentre el faig el meu esclau.
I aturar-ho.
Així, Renfield...
et trobes millor ara? Estaves tenint un malson.
Un malson?
Però era tan real, tan viu.
Dues dones voluptuoses mòltes, agitant.
Com descriure-ho?
- Has estat mai a París? - Sí.
Permeteu-me que us ensenya un vell transilvaní mètode de relaxació.
Mireu-me als ulls.
Les parpelles s'estan fent pesades.
Sents que...
Renfield, t'has adormit massa aviat.
Tinc més a dir-te.
Desperta.
Ara, et sents somnolent.
Quin tonto.
Renfield, oblida't de dormir.
Escolta'm.
Només escoltes la meva veu. A partir d'aquest moment, ets el meu esclau.
Ho sacrificaràs tot per la meva seguretat.
En canvi...
Et donaré la vida.
No grans vides.
Insectes, mosques, aranyes.
He llogat un vaixell per portar-nos a Anglaterra.
Sortirem demà al vespre.
Jo t'ho ordeno.
Vigila per la seguretat del meu taüt.
Sí, mestre.
Renfield!
Vinc, mestre.
Mestre, no et preocupis. T'ajudaré.
Ara et tinc, mestre.
Et veus malament, mestre. Esteu tots secs.
Aquí, hauríeu de tenir líquids.
Sí estic d'acord.
Crec que començaré pel primer company.
Em fa molt feliç estar a l'òpera.
M'encanta aquest palau d'art i bellesa.
Si estimada meva.
L'òpera és sorprenent.
La música està plena d'amor, odi...
sensualitat i passió desenfrenada.
Totes les coses de la meva vida He aconseguit reprimir.
Ho sento, he fet tard, estimada.
- Estàvem preocupats, pare. - Ho sento. seure.
Em van detenir al meu asil.
El boig més extraordinari ha estat portat avui.
L'únic home trobat viu en aquella goleta que va derivar cap al port de Whitby.
Absolutament estrany.
Hola. Puc ajudar-lo, senyor?
Sí, pots ajudar-me.
El Dr. Seward és a la casella següent.
És imprescindible que em trobe amb ell sol.
Li diràs hi ha un missatge per a ell al vestíbul.
Un missatge per al doctor Seward al vestíbul.
Bé. Ara vés.
Missatge al vestíbul per al Dr. Seward.
I no recordaràs res...
del que et dic.
Extraordinària.
Hola. Puc ajudar-lo, senyor?
"Puc ajudar-lo, senyor?" Què és el que et passa?
- Per què no li vas dir? - Sobre que?
Sobre el missatge.
Per aqui?
No importa. Li diré jo mateix.
I pel teu miserable rendiment...
no rebràs cap propina.
Sense propina?
Que recordes.
Mira què hi ha aquí dins.
Disculpeu...
ets el doctor Seward? el sanatori de qui és a Whitby?
- Per què sí. - Acabo de comprar Carfax Abbey...
i entenc que contigua amb els teus terrenys.
Tan. I vostè és?
Oblida'm.
Sóc tan reconeguda al meu propi país...
De vegades m'oblido de presentar-me.
- Sóc el comte... - Dr. Seward...
hi ha un missatge per a tu al vestíbul.
Déu meu. Què és...
Oh, molesta. Disculpeu-me.
Dràcula.
Com va, comte Dràcula?
Sóc Jonathan Harker, Assistent del Dr. Seward.
Aquesta és la Lucy Westenra...
i aquest és el meu nuvi, La filla del doctor Seward, Mina.
Comte Dràcula, serà un alleujament per veure llums enceses...
per aquelles finestres lúgubres de l'abadia de Carfax una vegada més.
Oh, sí. L'Abadia sempre m'ho recorda d'aquell vell brindis, ja saps:
"Fustes altes, les parets al voltant estan nues...
"Fent ressò de la nostra rialla...
"com si hi fossin els morts".
M'agrada com penses, estimada.
Aquest és un dels meus temes preferits.
Ens hem d'ajuntar i tenir una llarga discussió.
Molt llarg.
Ara m'acomiado. Tinc una cita urgent.
El comte Dràcula?
Ho sento, estimada...
però tens un mapilar ucipital tan bonic.
Què és això?
Això.
Gràcies.
I ara m'acomiado.
Hi ha quelcom d'un altre món sobre aquell home.
- Em dóna els calfreds. - Oh, sí.
Jo també.
El comte Dràcula...
tant de bo poguéssim tenir aquesta llarga xerrada ara mateix.
Disculpeu-nos, estimada.
Dr. Seward, Jonathan.
Estava dormint.
Ho sentim, però hem sentit un soroll als arbustos de sota de la finestra.
- Vam pensar que podria ser un merodeador. - T'importaria si miréssim?
No. Fes-ho si us plau.
- Res aquí fora. - Aquí tampoc no hi falla res.
Quin alleujament.
Estic molt confiat aquí no hi ha cap perill.
Em sap greu molestar-te, estimat.
Hem buscat cada polzada de l'habitació, i no hi ha cap senyal d'entrada per la força.
- Bona nit. - Bona nit.
Hi ha alguna cosa malament amb aquest pestell.
No et preocupis. Li donaré un bon cop.
Renfield.
- Sí? - No ho puc suportar. El pots agafar?
Les llums, els crits, les cares boges que em miraven.
T'ho dic, les parets s'estan tancant a mi.
-He de sortir d'aquí. - Guàrdia, torna a la feina.
Sí senyor.
Vine, doncs, Renfield. Vas a prendre el te amb el governador.
Per fi.
Ara veuràs, Martin.
El doctor Seward creurà que no estic boig.
No hi apostaria per l'últim xíling. Som-hi.
Queda't.
- Dr. Seward. - Sí?
- El senyor Renfield és aquí. - Bé. Envia'l, Martin.
McManus, el pacient de l'ala oest?
- Sí. - Té un atac de connipció.
Dóna-li un ènema.
- Un ènema? - Sí.
Li donarà una sensació d'assoliment.
Sí senyor.
Renfield, molt bé de venir.
M'alegro de veure't, vell. Com et sents?
Normal. Perfectament normal.
- Excel · lent. - Sí.
Dr. Seward, puc preguntar per què m'han portat al sanatori?
Ens agradaria fer unes quantes proves, això és tot, si no t'importa.
No gens ni mica. Com podeu veure, ara estic força bé.
Tan. Famolenc?
- Famolenc. - Ajuda't a tu mateix.
- Quina recompensa. - Sí.
Jo només deia...
Què ha sigut això?
- Has agafat alguna cosa de la taula. - Jo no ho vaig fer.
Tu ho vas fer. Et vaig veure. T'ho poses a la boca.
Crec que era un insecte.
Això era un gerd.
Gerds? No estem servint gerds.
Llavors devia ser una pansa. Va caure d'un muffin.
- Sembla que en falta un. - Falta?
- De veritat? És clar. - Només una pansa.
Que extraordinari.
Ximple jo, devia ser la meva imaginació...
Allà, ho has tornat a fer.
T'acabes de posar un bitxo a la boca. Crec que era una aranya.
- Jo no ho vaig fer. - Sí ho has fet.
T'ho dic, t'he vist arrabassar una aranya fora de l'aire i menja'l.
Una aranya? Que absurd.
Què?
- Em vaig deixar caure la forquilla. - Ho va deixar caure? Ho has llençat.
Quin és el teu problema?
Senyor Renfield, li preguntaré què fas allà baix?
S'ha trobat una forquilla.
- Això és molt impropi. no crec... - Disculpeu el retard.
Déu meu, home.
Estàs menjant insectes just des de terra.
Què et fa dir això?
Perquè en veig un intentant sortir de la teva boca.
- De la meva boca? - Sí, la teva pròpia boca.
- S'està retorçant. - No siguis ridícul.
S'està movent per tot arreu.
Pobre, està lluitant per la seva vida.
No sé de què estàs parlant. Si continues despotricant, me'n vaig.
Em desposseixo? Tu ets el ranter!
Hola, petita estimada. No tinguis por.
- Està craquejant. - No et faré mal.
- No em facis mal. - Tot el que vull és la teva vida!
Martin!
Posa'l amb una camisa de força i donar-li un ènema.
Espera. Primer feu-li un ènema...
després posar-lo en una camisa de força.
- Sí senyor. - Vides!
Lucy, noia mandrosa.
Són les 10:00. Els cavalls estan ensillats i esperant.
Mina, no crec Avui podria treure un peu del llit.
Vaig tenir somnis tan horribles.
Em sento completament esgotat.
Estimat, estàs terriblement pàl·lid.
Et veus absolutament apoderat.
- Potser el pare t'hauria de mirar. - Sí, potser.
- Pare. - Sí.
- És la Lucy. - Què li passa?
No ho sé. Està terriblement pàl·lida i pàl·lida.
pàl·lid? Vols? El millor que em faci una ullada.
T'he donat una mica de laudanum, estimat. T'ajudarà a dormir.
No veig cap signe d'infecció.
Segur que no ho recordes d'on provenen aquestes marques?
Un insecte? Potser una aranya.
Recordes haver estat mossegat?
No. Però vaig tenir un somni.
Sí?
Què passa amb aquell somni?
No recordo res.
Ella està adormida.
He de confessar que estic completament confós.
Vaig a prendre la llibertat de contactar amb el Prof. Abraham Van Helsing.
Van Helsing?
Vaig pensar que ho era metafísic i filòsof.
També és metge. En sap més sobre malalties obscures que ningú.
Potser és l'únic home que ens pot ajudar.
Sí. Contacta amb ell, pare.
- Contacta amb ell immediatament. - Sí.
Senyors, esteu a punt d'observar la teva primera autòpsia.
No és estrany per a alguns membres de la classe de primer any...
sentir-se una mica desmai durant aquest procediment.
Així que aquí és on comencem a separar-nos els nostres futurs metges...
dels que només volen fer de metge.
Ara, primer el primer.
Descobrim el cadàver.
Fem una incisió des de l'engonal...
a la cavitat toràcica superior, allà.
Ara, mentre obro...
la paret abdominal, observareu...
que els òrgans han passat d'un rosa bonic i saludable...
a un verd repugnant.
Hem de revisar els intestins...
per a pistes patològiques.
Tan...
Aquí, passa-ho.
No us preocupeu, hi ha molt per recórrer.
No sembla que ningú estigui dempeus.
Hola. encara estic dempeus, Professor Van Helsing.
Woodbridge, oi?
Apropa't, Woodbridge.
Bé per tu. Un company acèrrim.
Per què no mirem el cervell?
Primer, obrim el crani.
Tan...
mireu el cervell humà nu.
Examineu-ho.
Un bon matí de feina.
Vine.
Professor, 10 sobre 10.
Sí. Encara ho tinc.
Tinc un missatge per a vostè del Dr. Seward.
Un missatge del doctor Seward? Què diu?
Ell vol que vinguis a Whitby immediatament.
És una emergència.
Una emergència?
Sí senyor. Una emergència.
Estic despert.
Estic despert durant el dia?
Que està passant? No puc estar despert durant el dia.
Deu ser la sang jove de la senyoreta Lucy.
La seva sang encara està al meu sistema.
És possible que m'hagi curat?
Sí. Estic curat.
Ara puc estar despert nit i dia.
És tan brillant...
tants colors...
i el sol és tan càlid.
Hola, joves amants.
No vaig poder evitar olorar el teu preciós pícnic.
Podria presumir de preguntar-te per un tros del teu pollastre?
Segurament, senyor.
- Una mica de vi, senyor? - No bec mai vi.
Què dimonis. Deixa'm provar-ho.
És bo.
Mestre!
Renfield, mira'm. Estic bevent vi i menjant pollastre.
Què fas durant el dia?
Relaxa't, Renfield. Estic curat.
No, no ho ets. Mira.
Vaig cometre un error. He de tornar al meu taüt.
És de nit. Llavors no era real.
Estava tenint un dia.
Tres petites marques de punxada a la seva gola.
Tres?
Dos.
Dues petites marques de punxada a la seva gola.
Què vol dir, professor?
Senyors, el que estic a punt de dir...
sacsejarà els mateixos fonaments...
de cada precepte mèdic que estimes.
Hem entrat el regne del sobrenatural.
Sobrenatural?
- El regne del sobrenatural? - Ja.
La Lucy ha estat atacada...
per una criatura que s'aixeca de la seva tomba...
i xucla la sang dels vius...
per allargar-se la seva pròpia existència profana.
El que estem tractant aquí és...
un vampir.
- Vampir? - Vampir?
Que estàs dient?
Estic dient "vampir".
Professor, ciència moderna no admet una criatura tan fantasiosa.
Ciència moderna, pish elegant.
Ha perdut una gran quantitat de sang, ja?
- Ja. - Tot i així, mira.
On va anar tota la sang?
Mira el llençol, la funda de coixí, el seu camisó de dormir.
Veus alguna cosa?
Com funciona la teva ciència moderna explicar "zat?"
Pots explicar "zat?"
No puc explicar "zat".
Ningú pot explicar "zat!"
Ens demanes que creiem...
que alguna criatura acabo d'entrar volant per aquella finestra...
mossegar la Lucy al coll, i va beure de la seva sang?
Exactament.
I aquesta nit...
la cosa bruta tornarà.
Xuclarà el fluid de la seva vida...
fins que l'ha esgotat fins a l'última gota.
I si ella mor...
víctima d'aquesta criatura indescriptible...
ella mateixa es convertirà en un.
Què?
Ella mateixa es convertirà en un.
Què podem fer per protegir-la d'aquest dimoni?
- Seward. - Sí?
Tens algun llibre sobre l'ocultisme?
Són aquí mateix.
- Tens Folklore de Transsilvània? - No.
Tens La teoria i la teologia dels no-morts malvats?
No.
- Tens Els vampirs de Praga? - No.
Tens Nosferatu?
Sí, tenim Nosferatu. Avui tenim Nosferatu.
- Acaba de sortir al correu. - Aquí, dóna-m'ho, ràpid.
Aquí.
- Hi ha una manera de protegir-la. - Com?
"La criatura és repel·lida per l'all.
"El seu efecte purificador és un anatema...
"a l'ànima contaminada del vampir".
He de moure el taüt o el canelobre.
T'hem portat fins aquí així estaràs més a prop de nosaltres, estimada.
Estarem al passadís de l'estudi.
Has de descansar bé per recuperar les teves forces, estimada.
És l'única manera de millorar la teva salut.
Un ènema ajudaria?
Vinga, hem d'anar.
Dormiu bé, senyoreta Lucy.
L'all et protegirà.
All.
- Renfield. - Mestre?
Ha arribat el moment de servir el teu amo.
- Vine. - Sí, mestre.
Aquells idiotes entrometidors.
Em volen impedir d'entrar a l'habitació de la senyoreta Lucy.
- Vull agafar... - Espera, mestre.
D'acord, estic escoltant.
Han col·locat garlandes d'all al voltant de la seva habitació.
Què puc fer, mestre? No puc sortir d'aquesta cel·la.
T'imagines que no podria et treu d'aquí si ho desitjo?
Que aquestes barres patètics em podrien aturar?
Espera, mestre. Em fa tant mal de cap.
Com s'atreveixen a intentar emparellar l'enginy amb mi?
Jo, que he manat les forces de la foscor.
Jo, que he cridat els dimonis de la nit per fer la meva ordre.
Jo, que he destruït tots els enemics al llarg dels segles.
Renfield? Estic parlant amb tu.
- Ho sento, mestre. - Vine.
Tenim molt a fer, i menys temps per fer-ho.
Renfield, afanya't.
Renfield, volia dir per a tu per utilitzar el tub de desguàs.
Jo vola, tu no.
Sí, per suposat.
- Vine. - Ell vola, jo no.
Renfield, idiota.
Agafa'l, Harker.
Sóc dèbil. Em vaig desviar.
Què va fer?
El vaig agafar aixecant els llençols i mirant-me.
Res més que un brut pervertit. Martín.
Aquí estàs.
Porta-lo de nou a la seva cel·la i dóna-li un tu-saps-què.
No, no un altre ènema.
Sí, un altre i un altre fins que tornis a la raó.
- Tancaré la finestra. - Sí.
Bon noi.
- Estàs bé, estimat? - Sí. Estic bé, doctor Seward...
a part d'aquest horrible all.
Ho sento, estimada, però Van Helsing insisteix.
Oh Senyor!
Lucy...
t'ho ordeno...
obrir la finestra.
Vine.
Entreu-hi, brut degenerat!
No vaig veure res!
Ho vaig veure tot.
- És la Lucy. Algú l'estava atacant. - Esperat aquí.
Com és ella?
- Està morta. - Mort?
El vampir li ha pres tota la sang.
Li vaig dir que no marxés la seguretat dels alls.
No. És absolutament absurd.
Et dic, hem de conduir una estaca de fusta a través del seu cor.
O si no, ressuscitarà de la seva tomba per buscar la sang dels vius.
La Lucy era el meu pupil.
No et permetré que profanis el seu cos d'una manera tan vil.
És sacríleg.
Però, doctor Seward, almenys no ho hauríem de fer vigila la tomba de Lucy...
- només per assegurar-nos? - No.
Tinc seriosos dubtes sobre tota aquesta teoria dels vampirs.
Per l'amor de Déu, qui a tota Anglaterra...
pel tram més llunyà de la imaginació...
podria ser un vampir?
- El comte Dràcula. - Bé, potser ell.
Què? De què vas...?
Comte Dràcula! Només parlant de tu, favorablement, és clar.
Perdoneu la meva interrupció...
però acabo de ser conscient de la desafortunada mort de la senyoreta Lucy.
Vull donar el meu condol.
- Gràcies. Tots estem molt desconcertats. - Sí.
Comte Dràcula, permeteu-me que us presenti...
Prof. Abraham Van Helsing de la Universitat de Londres.
És metge de malalties rares, així com la teologia i la filosofia.
I ginecologia.
No ho sabia tu també hi has tingut la mà.
Van Helsing, un nom que coneixem fins i tot a les zones salvatges de Transsilvània.
Comte Dràcula. Curiosa.
Ets descendent de Vlad Tepes? el primer Dràcula?
Tepes?
Significa "El lmpaler". Era un carnisser assedegat de sang...
que va infligir tortures indescriptibles sobre els pagesos.
tallant-los les mans i els peus, traient-los els ulls...
i després empalant-los sobre punxes de ferro.
Ho tenien arribat.
Què podien haver fet...
per merèixer tanta barbaritat i el tracte inhumà?
Sí.
Tenim una dita al vell país:
També van dir:
Estic molt impressionat, Van Helsing. Parles l'antic moldau.
Bé, senyors, em portaré el meu...
marxar.
Jo dic, Van Helsing, ets un home a qui li agrada tenir l'última paraula.
No em deixaré atrapar un exercici tan infantil.
És irrellevant per a mi qui té l'última paraula.
S'està fent tard.
Continuarem amb aquesta conversa en un altre moment.
Bona nit.
Quina arrogància.
És fàcil de veure...
per què l'aristocràcia decadent s'està extingint...
en aquella part del món.
Senyors, la nostra feina no està acabada.
El vampir encara està entre nosaltres.
Has de recordar, és astut.
Té la saviesa dels segles.
I sobretot, no es rendirà mai.
Aquell home! No es rendeix mai.
Mai es rendeix.
Què estàs pensant, professor?
- Quan es va traslladar el comte Dràcula? - Fa aproximadament un mes.
I quan van aparèixer els símptomes de la senyoreta Lucy apareix per primera vegada?
Més o menys al mateix temps.
Estàs dient que el comte Dràcula és el nostre vampir?
Sí! I no.
- Llavors què estàs dient? - Estic dient que no.
Però m'inclino pel sí.
- Llavors estàs dient que sí. - No.
-Llavors és no. - No necessàriament.
- Soneu dubtós. - No, sóc positiu.
- De què? - La meva teoria.
- I això seria? - La teoria del sí o del no.
Bona nit, dolça senyora.
Que les veus dels àngels et cantin al teu descans.
Ajuda'm.
Què és això?
Ajuda'm, aquí és tan fosc.
Qui hi ha dins?
Estic viu. M'han enterrat viu.
Els sants ens conserven.
No us preocupeu, senyoreta. Estic venint.
Oh Déu meu!
Van cometre un error, un error terrible.
Si us plau ajuda'm. Tinc molt fred.
Estaràs bé. Estàs viu.
Jo dic, Jonathan. Què estàs fent?
Només per aquesta nit...
Vaig a fer guàrdia a la tomba de Lucy, com va suggerir el professor.
Segur que no t'ho creus aquest negoci de vampirs?
No sé què crec.
Però per alguna oportunitat que Van Helsing té raó...
No m'hauria de perdonar mai si no m'assegurava.
D'acord, endavant. Però crec que estàs perdent el temps.
Poppycock.
Jonathan.
Lucy?
Vine amb mi, Jonathan.
Sé que sempre m'has volgut...
i sempre t'he volgut.
Per fi podem estar junts.
Però, Lucy, estic promès amb la Mina...
i estàs mort.
No estic mort.
Sóc no mort.
Sí, bé, no estic desenganxat...
gràcies.
Jonathan, deixa'm fer-te un petó.
Deixa'm mostrar-te la passió profunda i crua...
d'un frenesí sexual desenfrenat.
Però, Lucy, sóc britànica.
Però aquests també.
Ara podem estar junts per sempre.
Esquena.
Enrere, dimoni impío de la nit.
- Després d'ella! Aquesta és la nostra oportunitat. - Per a què?
Per destruir-la, fill meu. S'ha retirat a la seva cripta. Vinga!
Deu meu.
-Ara és morta. - No, no ho és.
- Està viva? - Ella és Nosferatu.
Ella és italiana?
No, vol dir els no-morts.
Està maleïda per passar l'eternitat en la misèria...
caçant els vius com un animal salvatge.
Que hauriem de fer?
Pel bé de la seva ànima eterna, hem de destruir-la.
La única manera...
és clavar una estaca de fusta...
a través del seu cor.
Això és horrible. No hi ha cap altra manera?
Un altre. Li podríem tallar el cap...
ompliu-li la boca d'all...
i arrencar-li les orelles.
Dóna'm l'aposta.
Oh, no. No, no ho puc fer. Ho fas.
S'ha de fer per qui la va estimar a la vida.
- Només m'agradava ella. - Suficientment a prop. Aquí.
Bon noi. Tu ho pots fer. Aquí.
Ara col·loca el punt de l'estaca directament sobre el seu cor...
i colpejar tan fort com puguis.
Espera!
Ara!
Oh Déu meu!
Hi ha tanta sang.
Ella acaba de menjar.
Ella encara és viva.
- Torna-la a colpejar. - No, no puc.
Quanta sang li queda?
Vés.
Està gairebé morta.
Està prou morta.
- Això és horrible. - Sí. Tens raó.
Hauríem d'haver deixat els diaris.
Què he fet?
Què li he fet a la pobra Lucy?
L'has alliberat, fill meu.
Ara dorm en pau per sempre.
- Aquí. Netegeu-vos. - Gràcies.
Pobre Lucy.
Aquí.
Guarda-ho.
Essie...
les parpelles se't creixen pesades...
amb el son.
Dormir.
Mina, obre els ulls.
Aixeca't, Mina.
Camineu fins a la porta.
Mina, estàs a l'armari.
Obre la porta i surt.
Ara camina cap a la porta de la terrassa.
Compte amb els peus...
tamboret.
Aixeca't.
No tu. seure.
No, tu no. Tu seu.
Tu estàs dret. No, seu.
No, estàs dret.
Va cap a la porta de la terrassa, i tornes a dormir.
Ves amb compte!
Espera. Estic venint.
Apagueu els llums perquè ningú em vegi.
Seràs la meva núvia durant tota l'eternitat.
Compartirem la passió sense fi d'amor immortal.
- Oh, no puc esperar. - No tu.
Seràs la meva núvia durant tota l'eternitat.
Compartirem la passió sense fi d'amor immortal.
Ai, noi meu. Una nit així.
- Déu meu, home. Què t'ha passat? - Tot.
Professor Van Helsing tenia tota la raó.
La Lucy es va aixecar de la seva tomba i em va atacar.
I ara, per fi...
ella dorm en pau.
Vols dir Lucy es va convertir realment en un vampir?
Sí.
- On és la Mina? - Està bé. Profundament adormit.
- L'Essie està asseguda vigilant-la. - Bé.
Només em quedaré a mirar-me davant de la seva porta.
No us penseu primer hauries de netejar-te?
Oh, sí. Molt correcte.
Us importa utilitzar l'entrada de servei?
Hi ha un bon noi.
Està cobert de sang i no et cau ni una gota. Per què?
He estat a molts, molts stakings.
Has de saber on posar-te.
Ja saps, tot a la vida és ubicació.
I ara farem la dansa de l'amor.
Ets bo.
No hickies.
- No l'hem de despertar? - Sí, potser tens raó.
Essie.
Hola. M'he d'haver deixat.
Molt bé, és matí.
Un moment vaig estar en guàrdia, ben despert...
i al següent em vaig sentir com...
un núvol fosc se'm va envoltar.
- Estàs bé? - Bé.
Aquí estem, doncs, sans i estalvis.
S'està fent. Millor m'encarrego d'esmorzar.
D'on ha sortit això?
Vaig tenir els somnis més extraordinaris La nit passada.
Em sento tan diferent.
Et veus diferent, Mina.
Vine.
Seieu amb mi.
Més a prop.
Més a prop, nen ximple.
Amor, ens coneixem molt bé...
i tanmateix mai ho hem fet exploraven els uns als altres.
Gràcies a Déu.
Jonathan, he canviat. No sóc la Mina que vas conèixer.
Què vols dir, estimada?
Vull que facis alguna cosa per mi...
alguna cosa que Mai t'he preguntat abans.
- És clar, estimada. Qualsevol cosa. - Bé.
- Toca això. - No m'importa si ho faig.
Que estàs dient?
D'acord, no has de tocar res.
- Et tocaré. - No!
Atureu això immediatament.
Què t'ha passat?
- Me'n vaig. - No, si us plau, no vagis.
Tens raó.
Alguna cosa em falla i m'està apoderant de la ment...
i obligant-me a dir coses Mai diria...
i fer coses que mai faria.
Jonathan, ajuda'm.
Mina, sí. Qualsevol cosa. Què puc fer?
Toca això.
Bon dia, Mina. Com...
Jonathan, treu-me les mans de sobre.
Sí, treu-li les mans.
Ho sento, senyor.
T'hauries d'avergonyir de tu mateix.
Però ella m'ha fet fer-ho.
- És així, Mina? - No, pare.
De sobte, sense cap motiu, em va imposar les mans.
- Em va dir que el toqués. - Harker!
Ets un degenerat. Et porto a casa meva.
Menges el meu menjar, beus el meu vi, però això no és suficient per a tu. Oh, no.
Després d'estar promès amb la meva filla durant només cinc anys...
tens la gosadia de tocar-la.
Sortir.
- Però, senyor... - Fora, vaig dir!
- Què està passant aquí? - Fets terribles.
Vaig trobar en Harker amb les mans a la meva filla.
Però ella em va obligar a fer-ho, senyor. S'ha comportat de manera força estranya.
És com si ha estat sota una mena d'encanteri.
Encanteri?
És una bufanda molt bonica porta, senyoreta Mina.
Sí, he sentit fred aquest matí.
Disculpeu-me.
Puc fer una ullada?
Tal com pensava.
Com la Lucy.
No, no és res.
Ho vaig fer per accident mentre em fixava un xal.
De debò?
Tinc alguna cosa per a vostè, senyoreta Mina.
Un regal?
Una mena de. Estira la mà.
Aquí.
Mira.
Què és això?
És una prova, el meu desafortunat amic...
que la teva filla s'ha corromput...
pel mal d'un vampir.
Hem de trobar aquest vampir abans que la Mina trobi la mateixa sort que la Lucy.
Però qui és el vampir?
Van Helsing sospita del comte Dràcula. Però també pot ser Renfield.
L'home beu la sang dels insectes...
i va doblegar les barres de la seva cel·la com si fossin formatge.
Podria ser qualsevol.
Hi ha una manera, una manera indiscutible...
per revelar el vampir.
Vaig amb tu en això, Van Helsing...
però crec que aquesta pilota és de molt mal gust.
Lucy morta fa menys de quinze dies, La salut de la Mina penja en la balança.
La pilota ha estat en curs durant més d'una hora.
Sembla com si el comte Dràcula no ve.
Espero que t'equivoquis, noi.
Jo sobretot volia veure El comte Dràcula aquesta nit.
Em pregunto si sospita alguna cosa.
Bona nit.
- T'he espantat? - No!
- Puc agafar la seva capa, senyor? - No, no la meva capa.
Pots agafar el meu barret.
Gràcies.
Teníem por que no apareguessis.
No em perdria la teva gala.
Sempre tinc les nits obertes per noves experiències.
Senyoreta Mina.
Es veu especialment encantadora aquesta nit.
Estaries increïblement gelós si li demanés que balli?
Bé, per ser perfectament franc... En absolut.
Gràcies.
Mestre!
Tu ets aquí.
No em digueu mestre.
- Què fas aquí? - No ho sé. Em van convidar.
Sento olor de rata.
- On? - Renfield.
Si em descobreixen, haurem de fugir.
Sí. M'escaparé. Ens trobarem a Carfax.
No. Això seria massa perillós. Hi buscaran primer.
He mogut el meu taüt a la capella abandonada...
al cim dels penya-segats.
Quan vinguis, assegureu-vos que no us segueixen.
- Entens? - Sí, mestre.
- No em digueu mestre. - Sí...
Bona tarda, senyoreta Mina.
- Puc fer el proper ball? - Li demano disculpes, senyor.
No ho veus Estic prenent una copa amb la senyoreta Mina?
Has acabat la teva beguda.
Així que ho tinc.
Vine, senyoreta Mina.
-Martí. - Dret.
Ara!
No el puc veure. Com pot ser això?
El vampir...
no projecta cap reflex en un mirall.
Està força bé sense ell, no?
Ei, hem de ser bons.
Donem-los realment alguna cosa per veure.
Juga a les tsardas.
Czardas.
Els hi encanta.
Vinga!
Gran acabat.
Ets un home molt savi, Van Helsing...
per algú que encara ha de viure una sola vida.
Aconsegueix-lo!
Mestre!
Vull dir, senyor!
Vostè!
On creus que vas?
Professor!
- L'hem de trobar abans de la sortida del sol. - Per què abans de la sortida del sol?
Perquè els raigs del sol el destruirà.
S'ha d'amagar durant les hores del dia.
Vine, o senyoreta Mina es perdrà per sempre.
Vine, vell menjamosques.
Hem cercat Carfax Abbey des de dalt al fons. No n'hi ha cap rastre.
Què podem fer, professor? On podria estar?
No ho sé.
Hem d'alliberar Renfield. Ell és la nostra única esperança.
Va anomenar Dràcula "mestre".
Vaig pensar que deia: "Senyor".
Això només era una artimaña per enganyar els dèbils.
- Sense ofendre. - Entenc.
Renfield anirà directament a Dràcula.
I seguirem. Per aquí.
Et quedaràs aquí fins que et pudris.
Bé, ets lliure d'anar-hi.
- Lliure d'anar? Per què? Com? - Bon comportament.
Però només he estat aquí un moment.
Bé, per aquell moment, el teu comportament va ser molt bo.
Som-hi.
Vigila el teu pas.
Vinc, mestre.
Sé què estan fent. Creuen que els portaré al mestre.
Els he de superar.
Els vaig perdre.
Senyors, som afortunats.
- Per què? - És un imbècil. Vine.
Mestre, sóc aquí.
Estàs segur que no t'han seguit?
No, els vaig conduir en la direcció equivocada.
No tenen ni idea d'on sóc.
Va entrar a la capella. Afanya't!
Els has portat directament cap a mi, tu nuncompoop estúpid.
No ho sabia. Ho sento, mestre. Castiga'm.
No. Aneu. Porta'ls lluny. No tinc temps.
No, m'has de castigar. Fes me mal. M'ho mereixo.
- Ara no! - Però t'he fallat, mestre!
Sóc un ximple inútil i lamentable qui t'ha traït.
M'has de fer mal.
Tot bé!
Bé, mestre. Bé.
D'acord, n'hi ha prou.
Per què?
Allà dalt!
Està tancat.
Trenca'l.
- Posa-hi el teu pes. - Doctor.
Bé.
Són massa tard.
Aviat seràs la meva núvia per l'eternitat.
No pares.
Bé, segueix així.
Més difícil.
Les frontisses cedeixen.
Jonathan, ànec.
Esquena.
Jonathan, agafa aquesta aposta.
Un pal de fusta afilat, qualsevol cosa.
Esquena.
Bé.
Ara passa-ho pel seu cor.
Estar atent!
Mortal arrogant.
Ara ets al meu món...
i mai deixaràs viu aquest àtic.
et destruiré...
i llavors la posseiré a qui més estimes...
i no hi ha una sola cosa al món que pots fer per aturar-me.
Per això mirareu...
mentre amb la teva estimada Mina He consumat el nostre matrimoni.
Agafa'l. Se'n va.
Agafa'l.
- On és ell? On ha anat? - Ell és allà dalt.
Hem d'atrapar-lo, o si no, tot està perdut.
Mestre.
Per aquí.
Renfield, imbècil!
On sóc?
- Què li ha passat a Dràcula? - Està mort.
I ets lliure.
Gràcies a Déu.
Tu ets el meu dolç, una altra vegada Mina innocent.
I et tinc, estimat Jonathan, per agrair-ho.
I ara, estimada...
deixa'm portar-te a casa.
Mestre!
Ho sento.
Oblida'm.
Allà.
Estàs començant a semblar el teu vell jo de nou.
El seu amo ha desaparegut per sempre, senyor Renfield.
Ara ets el teu propi home.
- Jo sóc? - Sí.
Ningú et controlarà mai més.
- Tens raó. - Bé.
- Vine, Renfield. - Sí, mestre.
Anglès